Вплив громадської думки на оптимізацію комунікативної взаємодії у сфері публічного управління - Рачинська , Олена (Аспекти публічного управління, 2020)
Мета. Узагальнити концептуальні засади здійснення впливу громадської думки на оптимізацію комунікативної взаємодії у сфері публічного управління, відповідну термінологію й характерні ознаки громадської думки у процесах оптимізації комунікативної взаємодії у сфері публічного управління. Актуальність. У статті розглянуто вплив громадської думки на процес прийняття державно-управлінських рішень як одну з найбільш актуальних проблем та умову ефективної взаємодії учасників політико-управлінського процесу. Наведено теоретичний аналіз дослідного поля з проблематики знань і практики здійснення впливу громадської думки на оптимізацію комунікативної взаємодії у сфері публічного управління. Результати. Проаналізовано сутність даного явища та відзначено основні характеристики громадської думки: визначається передусім подіями, які на неї впливають; відповідно, реакцією громадської думки на події виступає вимога дії; вплив на людей здійснюється насамперед через вплив на їхні інтереси; рівень довіри до керівництва визначає обсяг наданих йому повноважень; освіта та інформація сприяють здоровому глузду та поміркованій поведінці людей. Ідентифіковано шляхи підвищення ефективності комунікативної складової в системі публічного управління, основними з яких є: оптимізація системи постійного зв’язку між центрами ухвалення державно-управлінських рішень та інститутами громадянського суспільства; забезпечення ефективної публічної інформаційної політики; посилення практики публічної звітності органів публічної влади; підвищення дієвості структур громадянського суспільства. Розглянуто процес формування громадської думки шляхом реалізації механізмів комунікативної взаємодії у сфері публічного управління; встановлено, що громадська думка має свої структурно-операційні особливості. Висновки. Проаналізовано специфіку комунікативної взаємодії у сфері публічного управління. Особливістю комунікативної взаємодії є визначення її як системи послідовних методологічних, методичних і організаційно-технічних процедур у межах окремих складових механізмів, пов’язаних між собою єдиною метою: отримання достовірних даних про досліджуване явище чи процес для їх подальшого використання задля підвищення ефективності комунікативного діалогу влади та інститутів громадянського суспільства.