Концепція взаємодії держави з громадянським суспільством: прикладний аспект - Mysara, Alkum (Аспекти публічного управління, 2018)
Обґрунтовано, що сьогодні дедалі більше людей розуміє, що конфлікт для суспільства загалом невигідний і неконструктивний. Світове співтовариство дійшло розуміння в тому, що узгодити інтереси, тобто знайти консенсусне рішення, є найкращим результатом взаємодії сторін. Очевидним є і те, що учасники в ході пошуку рішення стосовно один до одного мають проявляти свої особисті вміння чути позиції інших учасників та намагатися внести їх до своїх дій та пропозицій. За даних обставин важливо бути налаштованими на «ефективний діалог» всім сторонам такої взаємодії. Вони повинні прагнути до знаходження компромісів, вироблення спільних бачень щодо шляхів розв’язку проблем і до прийняття єдиного спільного рішення, що врахує інтереси всіх, а в подальшому – проконтролювати його виконання. Проаналізовано концептуальний підхід до налагодження взаємодії держави та інститутів громадянського сектора. Відзначено, що при його упровадженні присутні дві основні проблеми. По-перше, не існує чітких, доступних і добре розвинених каналів взаємодії неурядових організацій з державою. Тому уряд слід зобов’язати в рамках договору не тільки вказати свої пріоритети і цілі співпраці, а й створити чіткі та доступні канали взаємодії. По-друге, якщо методи взаємодії недостатньо розвинені, забезпечити реальну представленість інтересів спільнот буде неможливо. Тому, наприклад, в договорі Уельсу особливо підкреслені процедури, які має вжити держава для забезпечення можливості широкого демократичного представництва інтересів неурядовими організаціями. Сюди входить, наприклад, вимога про проведення консультацій з сектором із питань, які можуть торкнутися його інтересів. Сюди також входить раннє оповіщення неурядових організацій про можливі зміни політики і про нові події, про потенційні проблеми, поки вони тільки намітилися, забезпечення достатнього часу для проведення консультацій, зворотного зв’язку за підсумками консультацій і можливості участі на етапах реалізації та оцінки політики. Для ефективного представництва інтересів неурядових організацій всі ці питання повинні бути вирішені (включені в договір).