Прикладна драматургія як інструмент публічного управління: цінності, розуміння, сценарії - Іванова, Світлана (Аспекти публічного управління, 2026)
Анотація. Вступ. У статті розглядається прикладна драматургія як міждисциплінарний інструмент аналізу та проєктування управлінських рішень в умовах ускладнення соціальної реальності. Показано, що домінантні у публічному управлінні текстоцентричні практики є методологічно недостатніми для роботи з процесами становлення, невизначеності та ціннісних конфліктів, характерних для сучасних управлінських систем. Методологія. Дослідження має концептуальний і теоретико-методологічний характер та ґрунтується на теоретичному синтезі й міждисциплінарному аналізі. Огляд літератури побудовано переважно в концептуальній логіці, а не у форматі емпіричного зіставлення, що відображає позиціонування статті як теоретико-методологічного дослідження, а не емпіричної роботи. Основний матеріал. Теоретичною основою дослідження є модель ціннісних мемів К. Грейвза та концепція спірального руху розуміння. Обґрунтовано роль образоцентричних і сценарних форм мислення як ключових умов цілісного осмислення управлінських ситуацій. Прикладна драматургія інтерпретується як модель змін, що дає змогу аналізувати переходи від ситуації до події, а далі – до трансформації керованих процесів, а також як засіб переходу від управління описами до управління процесами й смислами. Результати та обговорення. Показано, що домінування текстоцентричних управлінських моделей структурно пов’язане з певними ціннісними режимами та призводить до типових управлінських обмежень, зокрема нормативної перевантаженості, фрагментації процесів і ілюзії контролю. У дискусії результати співвідносяться із сучасними дослідженнями у сфері наративної політики, сценарного мислення, стратегічного форсайту та дизайн-мислення в публічному управлінні, що дає змогу виявити методологічні зони перетину й розширення драматургічного підходу. Висновки. Зроблено висновок, що прикладна драматургія може розглядатися як самостійний методологічний інструмент публічного управління, орієнтований на роботу з динамікою змін, цінностями та сценаріями можливого майбутнього. Обґрунтовано, що відмова від образоцентричних і сценарних форм мислення в умовах зростаючої складності формує системну управлінську вразливість, тоді як інтеграція прикладної драматургії розширює можливості осмисленого ухвалення управлінських рішень.